FREDAG 12. MAI 1916
RETTSSAKER MOT OG HENRETTELSER AV OPPRØRERNE HAR VART I TI DAGER
TIL ØKENDE AVSKY BÅDE I INN- OG UTLAND.
Bryt den opp.
Hva gjør dere?
-Herregud, hva gjør dere? -Hvor er de?
-Hvem da? -Du vet hvem jeg mener.
-Nei, de er snille jenter. -De er ikke her inne.
De har ikke gjort noe galt.
-Herregud, hva gjør dere?! -Hvor er de?!
Nei, ut av huset mitt!
-Åpn den der. -Hva gjør dere i huset mitt?
-Bakrommet. -De er ikke der. Det er ingen her!
-Under sengene. -Dere har ikke rett til det.
-Hvor er de, Mrs. Cosgrave? -De er ute, sa jeg jo.
Det er tomt.
Det er loftet.
Det har ikke vært noen der siden Mr. Cosgrave gikk bort.
Jeg er en lovlydig borger.
Det er ingenting der oppe.
Hvor leder denne døra? Hvor leder den?
Det er et smug.
Etterforsker. Her. Bakdøren.
-Sjekk smuget. Begge veier. -Se hva dere gjør med stedet.
KILMAINHAM FENGSEL
Har jeg ikke hatt nok å stri med?
Hvorfor fikk du dem til å hente meg hit, Jimmy?
Man får treffe én person før...
Jeg vil ha din tilgivelse.
Gutten min er død.
Begravet uten faren sin.
Som jeg finner ut av at er sendt tilbake til fronten
uten å få lov til å begrave sin eneste sønn på grunn av dette.
Jeg kan ikke tilgi deg.
Det er bare derfor jeg kom, Jimmy.
For å fortelle deg at jeg ikke kan tilgi deg. Gud hjelpe meg.
Jimmy, slipp meg ut.
Unnskyld.
Sett ham ned.
Prest.
Miss.
Steng porten.
Rett.
Klare...
Sikt...
Skyt.
Tropp, høyre om.
Jeg torde ikke, George.
Det er jeg glad for,
og ingen trenger å vite det så lenge du går tilbake i tjeneste.
Hvordan kan jeg lede karene mine?
Nekter du å gå tilbake i tjeneste, blir du stilt for krigsrett
for feighet og desertering.
I beste fall ødelegges ryktet ditt,
og du vil bli kalt feiging for resten av livet.
Jeg kan ikke gå tilbake.
Alle danser etter militærets pipe nå.
Selv advokatene, sivilsamfunnets forkjempere.
Stephen, jeg bønnfaller deg...
Avtaler er vel og bra i teorien, George,
men denne verdenen er et eneste slakteri.
Du bør dra tilbake til dine egne.
Er jeg ikke hos mine egne, Stephen?
Er du?
Jeg er lei for det, Nellie.
-Jeg melder meg. -Nei, May, ikke gi etter for dem.
De gir seg ikke før de finner meg.
-Jeg kan ikke fortsette å gjemme meg. -Du må tenke på fremtiden din.
Jeg finner ut av det.
Stol på meg.
Opp i rett.
Få ham opp.
Du, James Mahon, tok del
i et væpnet opprør mot Hans Majestet kongen,
og er i krigsretten funnet skyldig
og dømt til døden.
Legg ham i jern.
Alle dine eiendeler vil bli overlevert til din familie.
På beina.
Rett i ryggen, karer.
Vent der.
Hvil.
Jeg kom for å kjempe for et irsk Irland,
og jeg er villig til å gi mitt liv for det.
-Vi må slippe deg fri. -Jeg er villig til å dø for Irland.
Det er bra, men for mange har allerede dødd for det.
-Vennligst slipp fangen fri. -Sir.
Navn?
-George. -Herregud, Lizzy.
Sett deg, Ms. Butler.
Denne fangen er ingen trussel. Du kan gå.
Ja, sir.
Du burde ha forsvart oss, George.
Og du burde ikke ha vært der.
-Hva tenkte du på? -Hvorfor ikke?
Ni dager med pokkers rettssaker.
Vi har gjort vårt beste.
Med tiltalte som nekter å forsvare seg
og et regime som vil drukne opprøret i et hav av blod.
Var det en fange ved navn Jimmy? James Mahon, George?
Han er allerede dømt.
Han nektet å anerkjenne retten. Hva kunne vi gjøre?
Hva mener du med: "Hva kunne vi gjøre"?
Herregud, du har vært i Kilmainham, Lizzy.
Kvinnene må ha hørt dem hver morgen. Jeg trodde ikke
-at du sto denne Mahon så nær... -Hvilken morgen, George?
General Maxwell godkjente visst dommen i går.
Hvorfor spør du om ham, men ikke om Stephen?
Vi må snakke om saken din, Lizzy.
Jeg skal gjøre alt jeg kan for deg. Anbefale reduksjon.
Hvis du vitner om at du ble villedet, kanskje av denne Mahon...
Du kan si at han overtalte deg.
Hvorfor tror dere menn at alt alvorlig en kvinne gjør
er som følge av at hun er forelsket i en mann
eller blir villedet av en mann?
Om forlatelse. Jeg prøvde bare å hjelpe deg.
Jeg vet hva du prøvde å gjøre.
Det alle menn prøver å gjøre med alle kvinner.
Men jeg kjenner mitt eget sinn, George.
Da har jeg ikke noe annet valg.
Du vil holdes her i påvente av dom.
Ta henne.
Hva ville politiet?
Gjaldt det Peter?
Det gjaldt Jimmy.
Går det bra med ham? Hva ville de med deg?
Han ville bare høre om alt var i orden med oss.
Kom politiet helt hit
for å hente deg, slik at Jimmy kunne spørre om alt var i orden?
De skal skyte ham, ikke sant?
Ikke etter at Peter og nå også pappa er borte.
Hva skal vi gjøre?
Vi fortsetter, Minnie.
Det er det vi må gjøre.
Det er alt vi kan gjøre.
Du burde ha gått på jobb.
Onkelen min skal henrettes.
Kanskje han allerede er det. Pokker ta jobben.
Mrs. Butler ga oss penger til Peters begravelse.
Uten dem vet jeg ikke hvordan vi skulle ha overlevd.
Så fort deg, og ikke misbruk damens gavmildhet.
-Jeg tjente de pengene selv. -Hvordan tjente du 10 pund på husarbeid?
Hun er en helgen.
Det eneste gode som har hendt oss.
Kan ikke vennene dine på slottet gjøre noe?
Jeg snakket med Hammond for deg.
Under-under eller noe sånt.
-Han sier at de er maktesløse. -Hemmelige henrettelser, angrep,
hundrevis, tusenvis fengslet uten anklage.
General Maxwell oppfører seg som... en østlig diktator.
Og disse sier du at vi må være lojale mot, Edward?
De utrydder illojalitet.
Nei, Edward. Tvungen lojalitet er slaveri.
Hva er det?
Ingenting.
Siden Elizabeth ble navngitt som en av opprørerfangene...
...har mange av mine eldste og beste kunder avsluttet kontoene sine.
Jeg klandrer dem ikke.
Ingen vil bruke en bankmann hvis eget barn var en av pøblene.
Hun er ikke et barn, Edward, og de er ikke pøbler.
Uansett hvor mye du og vennene dine er uenige med dem.
Og det er din bank.
La de gamle familiene gå.
Det kommer nye.
De er vårt folk, elskede. Mitt folk, i alle fall.
Vel... du kan forbli Englands slave,
og slave av kundene dine.
Men ikke jeg.
Hva har du imot henne, Coleman?
Jeg forstår hvorfor du ikke liker meg.
Men Lizzy?
Hun er annerledes.
Hun vil hjelpe folk som er dårligere stilt,
mens jeg, lømmel som jeg er, ville gitt alt for henne,
for hun er mitt bedre jeg.
Trekk erklæringen, Coleman.
Det er jo bare løgn. Si at du tok feil.
Er dette pengene faren din sa at var stjålet?
De ble tatt av en tjener moren min uheldigvis ansatte.
Disse pengene er mine.
Nå er de dine.
Bestikker du en etterforsker?
Lurer på hva faren din vil si om dette?
Fanger, etter general Maxwells ordre,
har alle dødsstraffer blitt omgjort til livstid
med øyeblikkelig virkning, Gud være lovet.
Ta dem med til Richmond-kasernen.
Ja, sir.
Fanger, høyre om.
Følg meg.
Hva er formålet med reisen?
Evening News, førsteutgave. Statsminister Asquith i Dublin.
Kom inn.
UNDERSEKRETÆRENS ASSISTENT
Jeg har kommet for å melde meg.
Jeg kan begrave dokumentet du stjal.
Hvordan?
Jeg kan si det var et etterretningsknep for å villede opprørerne.
Jeg kan si at jeg ba deg om å formidle det til dem.
Hvorfor skal du hjelpe meg med det?
Som du vet, har Vanessa og jeg lenge ønsket oss et barn.
Alle anklager ville frafalles, May.
Kanskje jeg til og med kan ordne en forfremmelse.
Det er virkelig til det beste.
Og jeg vil ikke at barnet vårt skal bli født i fengsel.
Så det handler om deg? Om barnet ditt?
Verden er ikke et hyggelig sted for uekte barn
eller for falne kvinner.
Hvordan falt jeg, Charles? Falt jeg alene?
Verden ser det slik.
Og jeg fikk deg ikke til å begå forræderi.
Kom inn.
Ms. Lacy...
-Jeg hørte at du var i bygget. -Unnskyld meg, etterforsker.
Jeg snakker med Ms. Lacy.
Mr. Hammond, du vet at vi har ønsket
et ord med henne i mange dager nå.
Denne saken er nå gjenstand for kronens interesse,
og derfor utenfor din jurisdiksjon og innenfor min.
Ms. Lacy?
Takk, etterforsker.
Gi meg beskjed.
Snart.
Greit. Mahon, Swann, Murphy,
De Valera. Ut med dere. Kom igjen nå.
Så du er spanjolen?
Jeg er ire.
Mick Malone og resten av oss kunne holdt ut lenger
hvis du hadde sendt forsterkninger som avtalt.
Som leder, fulgte jeg samvittigheten.
Min samvittighet er ren.
Det burde den ikke være.
Jimmy Mahon.
Det var som pokker. Oppstått fra de døde.
Man kan ikke skyte en som er født til å henges.
Rett!
-Vår siste kommandant lever fortsatt. -Desmond.
Hvil.
George? Vent.
Mrs. Butler.
-Har du sett de kvinnelige fangene? -Ja.
-Elizabeth? -I morges.
Kan du overtale militæret til å la oss få treffe dem?
-Jeg har ikke autoritet over dem. -Hva med Stephen?
Han er nok ikke i stand til å hjelpe.
Kan du ikke fortelle dem at vi ikke tilgir handlingene deres
og at vi vil snakke dem til fornuft?
General Maxwell sier sikkert ja. Kanskje han setter pris på hjelpen.
Jeg bønnfaller deg, George.
Ta henne.
Mamma.
Elizabeth.
Jeg er så lei for det.
Jeg er stolt av deg.
Du kjempet for det du tror på.
Man har ikke engang dyr under slike forhold.
De tok til og med maten jeg hadde med til deg.
Elizabeth, har de sagt hva de har tenkt å gjøre med deg?
De skal visst sende mennene til fengsel i England.
England?
Hør på meg, Elizabeth.
Hvis du bare sier at du var en tåpelig jente,
lar de deg få komme hjem.
Vær så snill.
Beklager. Det kan jeg ikke.
Pappa? Jeg har en liten tilståelse.
Pappa?
God ettermiddag. Politiet, takk.
-Han ba meg om å tilgi ham. -Gjorde du det?
Jeg kunne ikke.
Ikke alle kan håpe på Vår Herres medlidenhet.
Men han forstår at du vil tilgi din svoger med tiden.
Men det gjør jeg ikke, pater.
Aldri.
Jeg har aldri hatt noe valg.
Jeg har blitt fortalt hva jeg skal gjøre og føle,
og for en gangs skyld, var det mitt valg.
Og jeg gjorde det jeg følte var riktig.
Og jeg følte det du må føle hver dag.
Jeg følte makt over en mann.
Hva slags makt har man over en dødsdømt mann?
Medlidenhet ligger i hjertet vårt.
Ikke i mitt, pater. Mitt er fylt av hat.
Du kan ikke følge hatet.
Det fører til alt vi akkurat har gjennomgått.
Holder du tilbake tilgivelse for en som skal henrettes
og ber meg om å gi deg Herrens tilgivelse?
Det kan jeg ikke.
Jeg gir deg ikke hans syndsforlatelses trøst.
Da er ikke din Gud bedre enn meg.
Det er hjertet hans.
-Det virker som naturlige årsaker. -Ser du?
Du trengte ikke å komme, Mr. Coleman.
Jeg ringte for å si at vi fant de forsvunne pengene
eller mesteparten av dem. Far må bare ha forlagt dem.
-Han har nok ikke vært frisk. -Han anmeldte tyveriet.
Vel, som familiens overhode, trekker jeg anmeldelsen tilbake,
og jeg beklager at du måtte kaste bort tiden.
Vi vil uansett se etter fingeravtrykk.
Ingen forbrytelse er anmeldt eller begått.
Da må jeg klage til politidirektøren. Vær så snill.
Sylvester viser deg ut.
Vel, kom igjen. Det er ikke mer å gjøre her.
Disse henrettelsene er en vederstyggelighet, erkebiskop.
Kirken bør uttale seg.
Statsminister Asquith besøker Dublin i dag.
Jeg skal legge frem behovet for benådning
-hvis lov og rett skal fortsette. -Engelsk lov.
Opprettholdt av en engelsk general
uten forkunnskaper om eller følelser for Irland.
Du har vel ikke blitt republikaner, Mulcahy?
Men opinionen endrer seg, Deres nåde.
Alle prester føler det i sine sogn.
Hver henrettelse skaper en ny bølge av sinne i folket.
Men sinnet har ikke noe offentlig utløp.
Vi bør lede folket, ikke bli ledet av dem.
Kom inn.
Jeg har sendt telegram til din gamle abbedisse.
Jeg har ordnet så du får komme hjem.
-Dette er hjemmet mitt, tante. -Nei, dette er mitt hjem.
Og du har snudd det på hodet.
Du har en villskap i blodet, Frances. Akkurat som moren din.
Jeg er ikke moren min.
Og akkurat som henne, har du havnet i feil selskap.
Abbedissen har skaffet deg jobb som husholderske.
En enkemann. En bra mann som kan håndtere deg bedre.
Håndtere meg?
Til du slår deg til ro og blir kvitt disse forestillingene.
Hvilke forestillinger?
At jeg kan få leve mitt liv slik jeg velger å leve det?
Ikke alle uekte barn får slike muligheter som deg, Frances.
Nonnene som tok seg av deg etter at moren din ikke ville ha deg.
Ikke fikk beholde meg.
Du kan ikke bli her, Frances.
Selvmord er den feigeste handlingen.
Hvis denne krigsretten finner meg skyldig i dag,
er jeg forberedt på å ta følgene.
Tror du vi er så dumme at vi henretter en mann i din posisjon,
et medlem av det irske parlamentet, på et slikt tidspunkt?
Da ber jeg om å få avskjed i nåde, sir.
Som jeg sa: Tror du vi er så dumme?
Du får ingen avskjed, verken i nåde eller unåde.
Retten har bestemt at det ikke var noe selvmordsforsøk
og at den anklagede har god nok helse
og sunt nok sinn til å vende tilbake til fronten.
Men, sir...
Da vil jeg i så fall tilbake i rekkene.
Vil du være en helt, løytnant, så vær en helt.
Du blir omgående overført til fronten i Frankrike.
Men du må være helt med den graden du har, løytnant.
Men du kan være trygg på
at jeg skal se til at du ikke forfremmes i fremtiden.
Ja, sir.
Jeg skal til vestfronten.
Denne krigen kan ikke bare være noe vi ber guttene våre om å gjøre.
Det er det jeg vil.
Noe å være engasjert i, slik som deg og loven.
De fleste klientene har forlatt meg.
Disse rettssakene
har ødelagt det lille ryktet jeg prøvde å skaffe meg.
Men du prøvde å opprettholde loven.
-Hvilken lov? -Britisk lov.
Nettopp.
Loven fungerer bare hvis samfunnet tror på den.
Jeg må tilbake dit den har mer innflytelse.
Dit jeg ikke sees som en utlending i mitt eget land.
Jeg har skrevet til faren min.
Jeg sa at jeg kommer til Belfast for å hjelpe ham med fabrikken.
Da er du vel fornøyd? Var det ikke derfor du kom til Dublin?
Ikke dra tilbake.
Bli med meg til Belfast.
Jeg er lei for det.
Jeg så at du dro til slottet.
-Spionerer du på meg? -Nei, ikke på deg.
Jeg besøkte Charles.
-Han kunne fjerne problemene våre. -Hvordan skulle han gjøre det?
-Han vil ha barnet mitt. -Nei, May.
Kanskje han har rett, Fran.
Hva slags liv kan jeg gi det? Det vil ødelegge våre liv.
Nei, barnet er ditt.
Jeg sa jo at jeg skal fjerne problemene våre.
Alle årene jeg har vært på klubber og i hemmelige selskaper
og hørt folk, menn, snakke om frihet
og fortelle meg hva det er, og så har jeg aldri visst det.
Men i påskeuken, May,
forsto jeg for første gang i livet hva det var.
At jeg ikke var en uekte foreldreløs,
en kvinne som måtte gjøre det en mann ville at hun skulle gjøre.
Jeg trengte ikke å bøye hodet for en løytnant eller abbedisse.
Jeg gikk med hodet hevet. Jeg følte meg tre meter høy, May.
Du drepte noen, ikke sant?
Hvordan tror du vi mistet friheten?
Tror du engelskmennene brukte mild overtalelse?
De gjorde det med sverd, pil, kanon og skytevåpen.
Og når det ikke var det, var det med utpressing og forræderi.
Akkurat som med Mr. Hammond.
Det er bare slik vi kan få tilbake det vi har mistet.
Lord Asquith er velkommen her når som helst.
De har nok ikke like god mat i parlamentet.
Og så en Woodbine til slutt.
Og du som trodde at du hadde spist for siste gang, Jimmy Mahon.
En av soldatene tilbød meg en halv krone
for noen skiver oksekjøtt og en potet.
Ting har virkelig forandret seg.
-Skal du ikke spise opp? -Opp med dere, alle sammen.
Dere skal av gårde. Opp og stå.
Beveg dere!
Jimmy, en av guttene hørte deg visst si
at Mr. De Valera sviktet deg i slaget ved Mount Street Bridge
og at han mistet motet i Kilmainham.
Ja, de andre i Boland's Mill sa at han var gal halve uken.
Folk føler at siden han er den eneste gjenlevende kommandanten,
bør vi stille oss bak ham.
Jeg er fra folkehæren. Han er ikke min kommandant.
Uansett må vi holde sammen.
Og noen av karene vil skyte de som sier at han mistet grepet
eller ikke sto bak Mount Street. Jeg sier det bare videre.
Har du fyr, Mick?
Ok, irer, still opp. To rekker mot meg.
Kom igjen. Venstre om.
Rask marsj.
Mamma?
Kanskje det var en velsignelse at han døde...
...istedenfor å måtte se sin verden forsvinne.
Faren din syntes at jeg skjemte deg bort.
Fordi du var snill.
-Og gavmild og nøt livet, mens han... -Han hadde rett, Harry.
Jeg lot deg leve livet uten å blande meg inn eller å dømme.
Jeg håpet at du ville finne din egen vei
mot å bli en ansvarlig voksen.
Men det har du ikke gjort.
Nå er du familiens overhode.
Du har overtatt ansvaret.
Verden endres, Harry.
Det må du også gjøre.
Jeg skal endre meg.
Jeg lover.
Fra i morgen.
Kom inn.
Jeg har vurdert forslaget, sir,
om å dra til England og studere til artium,
og jeg ønsker å godta det.
-Det gleder meg, May. -På visse vilkår.
Jeg vil ikke være avhengig av Mrs. Hammonds gavmildhet igjen.
Andre boforhold kan sikkert ordnes.
Og når jeg er ferdig, vil jeg ha en høyere stilling her i Dublin.
-Jeg skal se hva jeg kan ordne. -Gjør det.
Takk, sir.
Er det ikke min lille tøyte? Mange leter etter deg.
Men jeg klarte å skjule sporene dine.
Jeg er faktisk litt trist i kveld. Far døde.
-Mr. Butler? -Det stemmer.
Men før jeg tar på meg byrden av hans kappe,
skal jeg bli helt kanon en siste gang,
og jeg vil gjerne ha selskap.
Det er mer der det kommer fra.
-Har du noe skum, bartender? -Ja.
Røyker du nå? Så voksne vi har blitt.
Støtt de frivillige.
Her kommer de, folkens.
Vær stille.
Tommy sa at de også kommer marsjerende.
Kanskje de er på båten.
De setter oss nok ikke sammen med kvinnene.
Du sliter, Jimmy.
Støtt de frivillige!
Jimmy.
Jimmy!
Støtt arbeiderrepublikken.
Støtt opprøret.
Still opp, damer. To og to. Kom igjen.
Fremad marsj, damer.
Er det statsministeren? Han er visst i byen.
De snek ham av gårde til Belfast i hemmelighet tidligere.
Folkemengden klager over at han henrettet de stakkarene.
De heier på opprørerne.
Er det sant?
-Ja. -Gode Gud.
Heia Lizzy.
Og heia irene.
Og heia meg også.
Jeg har planer for denne vidunderlige nye irske verden.